Cercador
Castell de naipes
Un relat de: Cor netQuan ho vaig saber el shock va ser d'una magnitud que infinit no és suficient per descriure. En aquestes ocasions no ets tu. És com si t'haguessin arrancat una capa i deixessin al descobert una persona diferent, canviada. I inconscientment esdevens algú que no ets tu, esdevens algú a qui la més tràgica mort no afecta, esdevens algú que de tan trasbalsat no plora, de la mateixa manera que allò que és molt fred crema. No acceptes, no solament perquè no vulguis, sinó perquè simplement no pots. Ben al fons saps que t'estàs enganyant, però també ets conscient d'alguna manera del necessari que és fer-ho. Passats uns minuts d'aparent indiferència vaig arrancar a plorar com el nen al que li treuen el xumet. Estava ben segur que totes les llàgrimes del món no podrien expressar la meva pena, i aquest pensament em va fer molt de mal, ja que vaig recordar que una sensació semblant era el que sentia quan estava al seu costat, quan ella em mirava i sentia que tots els somriures del món no serien suficients per descriure la meva felicitat. I com si fos jo el que havia perdut la vida vaig veure passar moltes imatges pel meu cap a una velocitat vertiginosa. El primer cop que vaig veure a bella pel-roja pigada, el primer cop que em vaig atrevir a parlar amb ella, el nostre primer i apassionat petó davant la mirada de l'immens mar blau, totes aquelles estones que folraven l'interior del meu cofre ple d'un tresor de records fantàstics. Un tresor, que era l'únic que tenia, i que ara per viure necessitaria com l'aigua. Em sentia al fons d'un pou sense fi, i és que tota la meva vida havia caigut com si d'un castell de naipes es tractés. I és que la vida és un castell de naipes inestable, i com la lògica ens indica, si ens treuen una carta, totes les altres perden el seu sentit, i van caient, davallant ràpidament, fins que el castell s'ensorra i ja no hi queda res.
Comentaris
-
Feliç 5è Aniversari d'RC[Ofensiu]mar - montse assens | 11-01-2009
FELIÇ 5è ANIVERSARI d'RC,
relataire!!!
Si avui és diumenge 11 del 2009, avui és el cinquè aniversari d'RC. Passa pel fòrum i descobreix com pots "enganxar" en un dia com aquest Recorda: NOMÉS AVUI! T'ho perdràs?
l´Autor
10 Relats
11 Comentaris
12341 Lectures
Valoració de l'autor: 9.67
Biografia:
Vaig néixer a Barcelona al desembre del 1991. Sempre m'ha agradat deixar volar la imaginació, i plasmar-ho en escrit. i he trobat en els poemes la millor manera de fer-ho, ja que és molt més que un conjunt de paraules, i em fascina la poesia.Actualment curso 1r de batxillerat en la modalitat científica, en una escola amb nom de poeta, Costa i Llobera, on cada dia descobreixo mil coses noves i adquireixo amb comptagotes una experiència que plasmo als meus poemes.
Malgrat tot prefereixo llegir narracions!
El meu llibre preferit és la història interminable de la que vull posar un fragment relacionat amb els poemes.
Ja no poden explicar res, han perdut la parla. Per això he inventat aquest joc per a ells [...] totes les històries del món només consten de vint-i-sis lletres. Les lletres són sempre les mateixes, només en canvia la combinació. Amb les lletres es fan paraules, amb les paraules frases, amb les frases capítols i amb els capítols històries. Mira, què hi diu aquí?
En Bastian llegí:
HJKSG BVXKBJHN
GBHVIUBSJ
MZBFTQUWISGJH
AFBVBVAGG
LLABFVUYVSGHU
GBVSSGFSNBJQPV
MAKHHFPOSÇ
-Sí, rigué l'Argax sorneguerament- la majoria de les vegades és així. Però quan s'hi juga molt de temps, any rere any de tant en tant surten per casualitat paraules. Paraules no gaire enginyoses però paraules al capdavall. Espasmespinacs, per exemple, o botifarraraspall o pintacolls.
Tanmateix si s'hi juga cent anys, mil anys, cent mil anys, un dia o altre, casualment, sortirà amb tota probabilitat un poema. I, si s'hi juga eternament llavors hauran de sortir tots els poemes, totes les històries possibles i també totes leshistòries de les històries i fins i tot aquesta història en la qual precisament nosaltres estem parlant. És lògic oi?
-És horrible- va dir en Bastian.