Cercador
Camí sense retorn
Un relat de: LyubaLes llums tentinegen el xiulet ensordidor del tren omple l’estació, les portes es tanquen i els dolços somnis s’amaguen rere l’horitzó. El cor alegre i decidit viatja compungit i reticent dins l’escenari on representa una nova escena de la seva vida. La felicitat resta perduda entre l’immens pensament que s’endu el vent; i mentre la decepció i la impotència es fan els seus companys de ruta, un tètric túnel enfosqueix els vidres entelats, la llum d’emergència retalla els rostres en la nit i el jove somriure a volat rere un núvol de desig.
Segons, minuts, hores...l’eternitat. Busco il•lusió...s’ha exhaurit. EL deliri arriba i el temps ha robat preciosos instants del record. Cau una maleta, la maleta del món; s’esquinça i amb ella s’esquinça el món ideal, el món del somni...el meu interior. Les esperances, les creences, els ideals, els valors... uns sens fi de paraules que ja no em fan por. No obstant dubto, tremolo al caminar, tant de bo poguéssim arribar.
...Però no, és un camí sense retorn, una via sense nom, una vida sense rumb, una paisatge mancat de color. Verd, blau, taronja i vermell, groc, porpra i rogent...colors, sentits, tactes i olors, gustos llàgrimes i sensacions. Tot minva, tot es trenca, tot es corromp i s’esvaeix; només l’ànima, només el cor, només l’esperit de l’enyorança envolta el meu interior.
Segons, minuts, hores...l’eternitat. Busco il•lusió...s’ha exhaurit. EL deliri arriba i el temps ha robat preciosos instants del record. Cau una maleta, la maleta del món; s’esquinça i amb ella s’esquinça el món ideal, el món del somni...el meu interior. Les esperances, les creences, els ideals, els valors... uns sens fi de paraules que ja no em fan por. No obstant dubto, tremolo al caminar, tant de bo poguéssim arribar.
...Però no, és un camí sense retorn, una via sense nom, una vida sense rumb, una paisatge mancat de color. Verd, blau, taronja i vermell, groc, porpra i rogent...colors, sentits, tactes i olors, gustos llàgrimes i sensacions. Tot minva, tot es trenca, tot es corromp i s’esvaeix; només l’ànima, només el cor, només l’esperit de l’enyorança envolta el meu interior.
Comentaris
-
un relat molt suggeridor...[Ofensiu]joandemataro | 14-04-2014 | Valoració: 10
ple de metàfores que parlen del nostre món interior, de les nostres pors i mancances... potser cal canviar de tren o de trajecte...
benvinguda a RC Lyuba, ben segur que t'hi trobaràs molt a gust i faràs molt bones amistats per aquí
salutacions des de mataró
joan
l´Autor
2 Relats
2 Comentaris
515 Lectures
Valoració de l'autor: 5.00
Biografia:
Bon dia!Fa poques hores gràcies a una coneguda recent he descobert aquest petit gran racó amb relats i històries increïbles...Paraules, frases, sentiments...tot reflectit lletra rere lletra paràgraf rere paràgraf.
Sempre he estat una gran amant de la lectura, i l'escriptura a mà (cartes interminables, postals, anotacions..) i tot i que amb les noves tecnologies aquesta costum l'he perdut una mica, crec que l'hem de recuperar i malgrat reconec que en els darrers anys només escric davant les adversitats, aquí estic, per redescobrir el bonic costum d'explicar el dia a dia dels pensaments i vivències amb paraules escrites, que resten i ens acompanyen.
Salutacions a tothom i moltes gràcies.