Cercador
Aqueixos oblidats!
Un relat de: Ferran de MontagutFa un dies estava jo veient la televisió cosa poc habitual en mi i em va cridar l'atenció unes histories que explicaven de gents desaparegudes, algunes perdudes des de feia ja alguns anys, altres no tant, sols uns mesos. Els seus éssers estimats els reclamaven, i anunciaven les seves desaparicions per la petita pantalla, aquell pare que un jorn va marxar de casa al bosc i mai es va saber res d'ell, aquell nen, aquella jove, tots estaven com es natural preocupats per ells.
Hi jo dic es bonic dins de lo dolents tenir algú que es preocupi per a tu oi? Ni han molts en aqueix mon que desapareixen i ningú es preocupa per a trobar-los, hi ha molta gent que un dia surt de casa seva i com potser esta sol en aquesta vida ningú el nota en falta. Hi ha moltes persones que pel motiu que sia es tiren al carrer, potser mai nosaltres sabrem els seus motius, molts es separen dels seus éssers estimats i ja mai mes ningú els busca, i moren de fam i de fred en qualsevol lloc d'aquest mon. Molts desenganyats, bruts, desequilibrats, ja que molts per oblidar es llencen a la beguda ho ha les drogues en nostres carrers. Els carrers de les grans ciutats estan plens d'aqueixes persones, diria jo sens identitat, que dormen d'amunt de quatre cartrons en qualsevol reco, ningú els reclama, ningú els vols, els veus pels carrers plens de vestits ja malmesos dons no tenen res mes per a canviar-se, tu o jo de segur quant els veiem intentem separar-nos el mes lluny possible d'ells, no ens interessa que algun conegut ens vegi al seu costat, moltes vegades fins i tot tanquem els ulls nostres per no veure'ls, no hi ningú que s'apiadi d'ells, no diré tots, però si alguns d'ells son persones intel·ligents que varen perdre la família, el treball la decència, son uns mes del oblidats, entre tots els dels carrers.
Amb els anys i els freds, i les lleis del carrer, els canvien; ja no son persones normals, ara allí a la selva dels carrers son com animals, son ferotges, però també alguns son mansos: Quant estan beguts o drogats, son mes ferotges encara, abans de segur que no eren així, quasi be tots ja han perdut la fe de trobar quelcom digne per a ells, potser un treball decent, però qui voleu que els i doni un treball a aqueixos éssers immunds que fan fins hi tot pudor de tot. Hi tampoc una família que els estimi, la majoria per no dir tots mora sens que ningú els reclami, al igual que gossos dels carrers. De segur que molts gossos viuen molt millor que aqueixos oblidats, als gossos que van sols pels carrers si la associació d'animals els troba els recull, els neteja els posa amb condicions i els i busca una nova família, cosa que a aqueixes persones oblidades de tot hom no els passa una cosa així, son menys encara que gossos.
Ara, avui em faig una pregunta, i miro al cel i dic: Tu Senyor! Saps que existeixen? Saps que estan sols? Des de molts anys enrera com ells per aqueixos carrers han passat molts d'ells o com ells, tants com grans de sorra fina, Senyor! Tu els contes? Tu saps que aqueixes ruïnes humanes estan sols pels carrers del mon? Tu saps que molts d'ells moren em solitud? Tu Senyor els tens també oblidats?..
Es un relat tret de fets reals i escrit avui dia per en Ferran de Montagut, escrit avui 1 d'Abril del 2005, en el meu estudi del "MAS EL SOL SOLET" en la Comarca de "L'ALTA-GARROTXA" Pirineus de (Girona) Catalunya! e-Mail: el_prime_creador_de_somnis@msn.com etc
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=798681777)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)