Cercador
Amor en Internet!
Un relat de: Ferran de MontagutPotser no sents que estic aquí prop? Estic aquí amb tu, Deixa que els teus dits recorrin pel teu teclat, imaginat. Ets en una dimensió diferent, jo ho se, i tu ho saps. Deixa que ens trobem, no t'agafis en aqueix mon ple de coses dures, que fins ara potser has conegut, obre i deixat fer...
Soc un cos, una consciència, un mar de sensacions, soc un punt mes dins del ordinador, dins de la petita pantalla, soc un punt en l'infinit, un tot evolucionat. He entrat des de un altre dimensió, tan real o irreal com aquella en la que fins ara has i he viscut. I en aqueixa altre dimensió em descobreixo unit, per un fil subtil que m'ha pres i a ell també, amb algú que com jo explorava.
No sents potser aqueixes noves vibracions? No tractis d'explicar lo inexplicable, segueix els teus impulsos. Las paraules son necessàries, son útils, es l'únic que compren nostra ment, però sols amb representacions, la carta i la punta del iceberg.
Es com un corrent elèctric, no la veiem. las explicacions empíriques no importen si som capaços de percebre el seu efecte.
No prenguis atenció a la de les paraules, no les jutgis, sols sent el que et volen transmetre. Deixat venir, em correspons. On estan nostres cossos no importa. El que de tu i de mi s'atreu els rebutja, encara que també els inclou: No et deixis agafar pel vell dit, obeïes els teus impulsos i sigues valent.
Tinc por, el que ara sento no pot traduïres, es com saber el que encara no se, tocar ara allò incansable , sentir-me ple, envaït, i a la vegada necessitar fer-me gran, per arribar a unir-me a ella conscientment, i amb l'entera total.
Jo també comprenc, però ma sang sembla comprendre, i vull; les meves mans estan en el teclat i ara estan a la vegada tocant-te, i ma boca vol besar-te. Deixat venir, respon, que el mandat que m'empeny, tu també el deus sentir...
Es una força que no es d'aquest mon, el mon que fins ara jo coneixia, però que sap també el vell idioma que sempre va existir i existirà sempre. Em deixaré portar, si no puc evitar-ho, segur que no ho evitaré, dons ma sang també vull.
Es que potser tu no sents el meu bes ardent? Diguem ho, treu els dits del teclat, i respon-me, que jo mai pensà sentir això ni mai ho vaig buscar fora del meu mon. Que com tu, jo també tinc por, ja que no puc escapar.
Es mes fort que els dos, es inútil resistir-se. Em desfaig.
I jo tremolo quant tu et desfàs, i mon cos sent el teu cos, com si talment estigués, aquí amb mi, invisible, hi ara t'estic abrasant, et petonejo amb passió, hi els objectes del costat meu ja no existeixen.
No se on soc, però ja no m'importa, res dolen pot ser el que fa que m'estiri, per què em fa sentir... Créixer i voler donar-me. Jo també t'abraso hi ha tu em dono, i obro ma boca al teu bes. Hi amb força et responc.
Ara en aquest instant els dos som sols un en aquest mon virtual i ja no m'importa el que passi en l'altre. Jo et portaré amb mi per sempre, no importa en quin lloc estigui, ni importa ja en el temps.
Fi de la Narració d'un tema imaginari d'Internet, es una història irreal que no crec que hagi passat mai, mes... Des que casi tot hom te Ordinadors, potser si que es possible que passin històries com aqueixa. Coses del present i del que pot passar en el futur tocant aqueixos aparells.
Es una Narració d'en Ferran de Montagut, escrita avui 22 de Febrer del 2005, hora 1,30 matinada, es un relat per el concurs d'Internet convocat per relatsencatala.com i la col·laboració de la Generalitat de Catalunya. En el meu estudi el del "MAS EL SOL SOLET" Comarca de "L'ALTA-GARROTXA" Pirineus de (Girona) Catalunya! E-Mail: nou_mon@hotmail.com el_primer_creador_de_somnis@msn.com etc.
l´Autor
![Foto de perfil de Ferran de Montagut Foto de perfil de Ferran de Montagut](/imatges_autors/37336.jpg?rnd=1055002255)
742 Relats
282 Comentaris
898457 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Home ben conservat, nascut en una diguem família de la posguerra de la clase mitja, jo vaig cursar el meus primers estudis en el col·legi de LA SALLE, de la població de Premià de Mar (BCN) fill de poetes i concertistes de piano, mai he publicat res, quant dic que no he publicat res vull dir que mai he fet cap llibre, potser no he tingut l'ocasió o no l'he buscat, escric des de l'edat de quinze anys, ja se que faig milers de faltes ortogràfiques, però en el meu temps ningú ens ensenyava a escriure be nostre llengua. Hi avui en dia ja no en tinc cap gana d'aprendre be a escriure, ja hi han correctors en les Editorials per aqueixos casos, amb tal de que os agradi la meva manera d'escriure vull dir el poema novel·la ho el relat, ja em dono per satisfet. Havia publicat poemes i relats i receptes de cuina tant mateix novel·les per a capítols, en un diari d'Argentina en la ciutat de Chascomús en el diari es diu EL IMPARCIAL, i avui encara en tinc, també a la ciutat de Jalpán a Mèxic hi en el diari cultural "SIERRA GORDA" que sols surt els diumenges o festius. Aqui a Catalunya faig critiques en elgun diari de tant en tant. No crec que sia dolent dir que pinto des de l'edat de vuit anys, havent guanyat amb la pintura alguns premis, aquí soc des de fa molt i molt anys fotograf artistic del que tant de la pintura com de les fotos faig exposicions sovint, m'agrada fer treballs manuals, m'encanta cuinar, fer una bona cuina, escric receptes de cuina amb fotografies, es llástima que en aquesta web no les posin dons seria una gran cosa de mes a mes, un apartat de de cuina amb fotos. He guanyat varis premis de receptes de cuina en la web de http:www.joescric.com/ i en alguna emisora de radio local em reciten els meus poemes hi en algunas m'escenifiquen elguns del meus contes. Des de molt jove que em vaig dedicar a l'hosteleria, soc nat un 12 de Gener del 1940; Capricorni per mes dades i m'agrada tot el que faig, en l'actualitat soc divorciat tinc dos nois i una nena casada feliçment, d'ella tinc dos nets nen i nena el meu primer net es diu Nil i sols te tres anys que complirà el 1 d'Octubre 2005, la nena es diu Paula es molt maca com la seva mare la meva estimada filla, es una preciositat, jo des de ja fa uns anys visc en solitari en aquesta preciosa vall dels Pirineus de (Girona) en una casa a quatre vents de nom el "MAS EL SOL SOLET" En ella ens reunim per Nadal el 26 , tots cada any des de en fa molts anys el dia de Sant Esteva per a dinar en família. Aquesta foto que mostro soc jo, d'arrera hi ha una nevada tal com ha de ser, pel lloc que visc. Be dons ara ja sabeu quelcom mes de mi! Una cordial salutació a tots i totes els que em llegiu,del Ferran de Montagut que es el meu spdònim, ja que en realitat de la vida el meu nom i llinatjes es Ferran Mujal i Naspleda, obstant... (Ferran de Montagut diu que la seva frase inventada per ell es la següent... TAN EN LA CARRETERA COM EN LA VIDA PER MES QUE CORRIS MAI ARRIVES A SER EL PRIMER!)
Últims relats de l'autor
- Marit estimat (Poema)
- Les nostres cantades (Caramelles) (Cançó)
- No tardis amor (Poema)
- Oració per començar lo dia (Oració) Poema
- Oracions (Pregaries)
- Per atu estimada (Poema)
- Perquè (Poema)
- Oració per abans d'anar al llit (Oració)
- Rosa (Poema)
- Nostàlgia (Poema)
- Que bonic es estimar (Poema)
- Primavera (Poema)
- Que és estranyar? (Poema)
- Podré un jorn deixar-te (Poema)
- Pensant amb tu (Poema)