Cercador
SORA o el perill de les sectes
Un relat de: MistericL'Epi m'empeny al teclat a publicar aquesta crònica dels successos que tal nit com ahir esdevingueren a la nit ia mb traidoria...
Ahir la misteriosa secta destructiva anomenada pels adeptes "RC" actuà a un poblet de les muntanyes més amagades d'Osona.
Concretament a la o- sona que fa frontera internacional amb el Ripollès.
L'agent principal de la incursió va ser la perillossíssima Bruna Generoso.
Sembla ser que amb la col.laboració irresponsable, del mateix Ajuntament, o alguna revolucionaria ( per poetica) entitat civil. De la mà de la molt activa Laura, a la que alguns, amb especial perversió, li diuen "Petita".
Al rovell de l'ou, i eren:
La incansable i bicicletaire pianista i segons va confessar ella públicament durant l'acte guitarrera, Kispar amb base d'operacions al Vallès Occidental. El Vigatà Jordi, el publicat Vicenç Ambrós i amb la i estimada incorporació, a darrere hora de l'Àlvaro.
Practicada amb èxit la penetració a la sona. Es procedir a l'acostumat ritus d'iniciació a questa perillossíssima secta, que tan radical transformació produeix, fins i tot a l'interior dels adeptes captats a les xarxes virtuals.
En aquest cas va recaure sobre el nou acòlit Fidel. Nick, nom i disposició que com està escrit, coincideixen.
Efectivament els rostres dels iniciats van emergir de la xarxa, per esdevenir carn ( i ossos) compartint l'amanida i la botifarra; no amb mongetes, com fora de bons i ortodoxos catalans no. Si no amb productes portats de les Amériques, convenientment fregides això si.
El cercle màgic fou coronat per d'altres bruixes i bruixots coneguts poderosos i més veterans com ara en Noel , La Cabús, La Kispar, la Xantalan i el gran darkman, l'Epicuri, que cloia el cercle magnètic; tot i que sembla que algú va percebre la presencia d'un tal Xolnir, acompanyat de Persona. Ni que fos una presència més incorpòria en pla Teosòfic.
També hi era, expectant i somrient, com sempre; L'ancestral Déu de les arts, en Júbal.
La velada poètica es catapultà vers una nit clara i serena.
...els convidats van arribant...
...s'obre el teló i un home indica a una dona / esplèndida) que dipositi el seu cos sobre un llit. Es tanca el teló. Nom del Cantautor?
JAU-MA-SI-SA. Així començaven els conjurs del viatge de tornada en boca de...Gerard.
Però no ens distraguéssim encara.
Arrancant en el fred de les muntanyes però amarant-se en els cors de les ànimes poetiques S'alçaren les declamacions dels joves poetes i poetesses, fins arribar, no ja al sempitern i present amor. Si no , molt més enllà, descaradament a el "hard" erotisme; molt valentament afrontat pels actors.
Tot i que no van arribar a treure's la roba, en aquesta edició. La qual cosa, que poguera, donades les condicions d'humitat i fresca, propiciar algun traspas prematur. Si però , s'ha de dir que no van caldre.
El dens erotisme emergent va deixar anar fins i tot algun extasiat só tipus gemec, per part d'un voluntari del públic. I també, cal dir- ho algun sonet.
Música cançó, rialles , i com no. Molta, molta poesia. Que fins i tot Haurien fos la neu. Si hagués calgut. Però va ser la nit la que es va fondre com el formatge d'una "fondue": En la mesura exacta.
Tan exacta, que no va caldre ni pagar el sopar, en córrer a càrrec, generosament de la comissió organitzadora. Com no és estrany; això no va deixar indiferent t a ningú.
Uns per que pagaren. Tot és paga en aquesta vida. Altres per que molt equitativament pensaven que no més no pagaven, els que SI recitaven . Altres que recitaven i pagaven. Altres que volien pagar Peró no pagaven, i d'altres fins i tot. De tot te d'haver-hi. Per que s'hagueren, tal volat, estimat fugir, sense pagar, i tampoc els hi fou possible.
Finalment, algunes estrelles al firmament, simplement s'apagaren. Doncs les estrelles, també tenen dret a morir.
La boira osonenca va acomiadar als convidats. Que poc a poc es disiparen en la boira de misteri que entre d'altres acompanyà el baculandre de l'Epicuri, ben acompanyat de germans de secta: La Noia de Vidre, en Underneath i Gerard.
Entre acudits, llegendes relataires i fins i tot infructuossos intents de perpetració de cançons. Per tal de superar les obres, la boira i la nit, sense col.larse pel túnel de Bracons.
Encertar així, el començament de la Diagonal Barcelonesa; que en la seva voracitat metroputilana, ja acaba o termina, (de moment), en la mateixa autovia on acaben les obres i els somnis de les muntanyes
i aqui un gat iaqui un gos i la boira...
l´Autor
![Foto de perfil de Misteric Foto de perfil de Misteric](/imatges_autors/813273.jpg?rnd=486763787)
605 Relats
239 Comentaris
211774 Lectures
Valoració de l'autor: 9.62
Biografia:
La vella inocència es va perdre com es perd avui: Pel coneixement desvinculat de l'amor. Per la manca de respecte al misteri.La nova inocencia es aquella aptitut humana que no espera recompensa, que no hi pensa que pugui haver recompensa, que no pensa en ella, que no li fa falta, i que, si n'hi hagues ens distrauria i convertiria la vida en un instrument per aconseguirun fi diferent d'ell mateixa.
El no saber viure en la inseguretat -i el risc- demostra falta de maduresa espirituali de profunditat espiritual.
Els cors purs no sols veuran Déu, sinó que el "veuen", és adir , veuen la realitat, elque és, l'Esser.
Si una primera temtació seria de voler tornar enrere i recuperar la vella inocència, l'altre temptació fora d'alienar-se de la naturalesa, de creure's superior a ella, el seumonarca absolut. Ambdós extrems ens deshumanitzen.
L'home es aquest estat intermedi, entre l'esser i el no rés.
Raimon Panikkar. Mística, plenitud de vida.
Sent-hi al"no-res" tancaràs la porta a tot el que no és Déu, fins i tot marxaràs de tu mateixa i caminaràs en aquella interior soleta`t[...]enuaga't en el no-rés[...]
Salm (73 [72], 22). Vulgata.
La fosca estava amagada en la fosca. El tot era fluïd i sense forma. Amb aquestes, del buit sorgí l'U pel foc del fervor.
I de l'u sorgí l'amor. L'amor és la primera llavor de l'anima. La veritat d'això la trobaren els savis en llurs cors: cercant en llurs cors amb prudència els savis trobaren aquest lligam entre el ser i no ser.
Qui coneix en veritat? Qui ens pot dir d'on i com sorgí aquest univers? Els déus són posteriors al seu origen: qui sap doncs d'on ve aquesta creació?
Només aquell déu que observa des de el cel superior: no més ell sap d'on ve aquest univers, i si fou creat o no creat.
Només ell ho sap, o pot ser no ho sap.
Rig Veda X. 129
S XIII a.c.
Romanços?
Pot ser si...però com frapan!
si Sòcrates no més sabía que no sabia...
que cony, puc saber jo?
Però vull saber.
No creure, no...
SABER! i viure totalment
Encara que no em pugui valer
"no més" de la raò.
No es pot veure un mitjò, des de dintre .
ni es poden explicar les lletres amb lletres
la intelèqui del mot "flor"
ens aparta de la pròpia realitat de la seva fragància.
La resplandor de la bellesa eterna brilla sobre aquest vast univers i en moments de contemplació podem veure l'Etern en les cosses que passen. Aquesta és la Paraula dels grans vidents espirituals; i tota la poesía, l'art i la bellesa no són més que variacions infinites d'aquesta paraula.
Joan Mascaró.
Traductor a l'Anglés del Bhagavad Gita.
Trad catalana de Elisabet Abeyà