Cercador
Naturalment.
Un relat de: MistericTantes cosses belles que ja no hi són, però que hi eren.
En un vell racó del meu cervell.
Tot creix, tot prospera, vers la seva il·luminació.
No és tracta de mi, tampoc de tu, ho som tot però
no som ningú.
Cau l'aigua, creix l'herba, tant li fa, al nostre sol.
La natura, s'obre camí. El cementeris, van plens
de la pols. De tants que es van creure imprescindibles.
Comentaris
-
Moltes mercès! allan lee[Ofensiu]Misteric | 23-09-2019
be...Imprescindibles...algunes relataires...alguns comentaris...algunes grans persones...com ara tu! Silvia. Abraçada rebuda i en la mesura del possible...ampliada, amiga!
-
Imprescindibles![Ofensiu]allan lee | 21-09-2019
bé s'ho van creure o ens ho hem cregut.
I tan natural és que tot el planeta sigui un gran ossari que es descomposa.
M'agrada la lucidesa: clar i sense desesperacions inútils.
Una abraçada, amic
Silvia -
Moltes mercès! PERLA DE VELLUT[Ofensiu]Misteric | 21-09-2019
Està segura de que tota l'ànima és al cervell...no se però em fa l'efecte que un dia pot ser serà trasplantable. Continent/ contingut...personalment em quedo amb la poesia, no se ben be què és però...la vaig intentant...un plaer ,PERLA DE VELLUT !!!
-
No som ningú...[Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 19-09-2019 | Valoració: 10
Tens raó, Misteric, no som ningú, perquè la vida porta decisivament a la mort.
En el cervell està tota l'ànima de l'home.
Un plaer de lectura...
Salutacions...
Perla de vellut.
T'invite als meus dos últims poemes que som editas. Gràcies mil...
l´Autor
![Foto de perfil de Misteric Foto de perfil de Misteric](/imatges_autors/813273.jpg?rnd=453309350)
605 Relats
239 Comentaris
211764 Lectures
Valoració de l'autor: 9.62
Biografia:
La vella inocència es va perdre com es perd avui: Pel coneixement desvinculat de l'amor. Per la manca de respecte al misteri.La nova inocencia es aquella aptitut humana que no espera recompensa, que no hi pensa que pugui haver recompensa, que no pensa en ella, que no li fa falta, i que, si n'hi hagues ens distrauria i convertiria la vida en un instrument per aconseguirun fi diferent d'ell mateixa.
El no saber viure en la inseguretat -i el risc- demostra falta de maduresa espirituali de profunditat espiritual.
Els cors purs no sols veuran Déu, sinó que el "veuen", és adir , veuen la realitat, elque és, l'Esser.
Si una primera temtació seria de voler tornar enrere i recuperar la vella inocència, l'altre temptació fora d'alienar-se de la naturalesa, de creure's superior a ella, el seumonarca absolut. Ambdós extrems ens deshumanitzen.
L'home es aquest estat intermedi, entre l'esser i el no rés.
Raimon Panikkar. Mística, plenitud de vida.
Sent-hi al"no-res" tancaràs la porta a tot el que no és Déu, fins i tot marxaràs de tu mateixa i caminaràs en aquella interior soleta`t[...]enuaga't en el no-rés[...]
Salm (73 [72], 22). Vulgata.
La fosca estava amagada en la fosca. El tot era fluïd i sense forma. Amb aquestes, del buit sorgí l'U pel foc del fervor.
I de l'u sorgí l'amor. L'amor és la primera llavor de l'anima. La veritat d'això la trobaren els savis en llurs cors: cercant en llurs cors amb prudència els savis trobaren aquest lligam entre el ser i no ser.
Qui coneix en veritat? Qui ens pot dir d'on i com sorgí aquest univers? Els déus són posteriors al seu origen: qui sap doncs d'on ve aquesta creació?
Només aquell déu que observa des de el cel superior: no més ell sap d'on ve aquest univers, i si fou creat o no creat.
Només ell ho sap, o pot ser no ho sap.
Rig Veda X. 129
S XIII a.c.
Romanços?
Pot ser si...però com frapan!
si Sòcrates no més sabía que no sabia...
que cony, puc saber jo?
Però vull saber.
No creure, no...
SABER! i viure totalment
Encara que no em pugui valer
"no més" de la raò.
No es pot veure un mitjò, des de dintre .
ni es poden explicar les lletres amb lletres
la intelèqui del mot "flor"
ens aparta de la pròpia realitat de la seva fragància.
La resplandor de la bellesa eterna brilla sobre aquest vast univers i en moments de contemplació podem veure l'Etern en les cosses que passen. Aquesta és la Paraula dels grans vidents espirituals; i tota la poesía, l'art i la bellesa no són més que variacions infinites d'aquesta paraula.
Joan Mascaró.
Traductor a l'Anglés del Bhagavad Gita.
Trad catalana de Elisabet Abeyà